(untitled) (CHORNOMORSKI BOTANICAL JOURNAL, 2026)
Рід Taraxacum у флорі України залишається таксономічно складною та недостатньо інвентаризованою групою на рівні мікровидів. Метою роботи було з’ясувати сучасний таксономічний склад роду в Україні та прояв його мікровидового різноманіття в умовах Правобережного Лісостепу. Дослідження поєднувало критичний аналіз опублікованих джерел і вибраних гербарних зразків із цілеспрямованими популяційними польовими обстеженнями, проведеними у квітні–травні 2020 року в урбанізованих біотопах південно-західної частини м. Київ; додатково використано несистематичні спостереження в інших районах Правобережного Лісостепу. У межах локальних пробних ділянок (1 м²) під час цвітіння вивчали по 5–7 особин із кожної популяції; визначення здійснювали на основі порівняльного морфологічного аналізу. Номенклатуру наведено за POWO (2026) та WFO (2026). Узагальнений конспект роду для флори України включає 111 аборигенних видів і один нотовид із 17 секцій; низка таксонів потребує підтвердження або додаткового вивчення, тоді як T. obliquum і T. officinale s. str. слід виключити з переліку видів флори України з хорологічних і таксономічних міркувань. У південній частині Києва виявлено сім мікровидів із трьох секцій (Borea, Erythrosperma, Taraxacum), які в традиційному широкому розумінні відповідають двом агрегатам (T. officinale aggr. та T. erythrospermum aggr.). Встановлено виразну просторово-екологічну диференціацію: червоноплідні ксерофітні таксони секції Erythrosperma приурочені до сухих схилів і піщаних субстратів Київських пагорбів, тоді як представники секцій Borea та Taraxacum більш рівномірно поширені в мезофітних і порушених міських біотопах. Порівняння східно- та центральноєвропейських таксономічних концепцій показало, що наведений раніше для рівнинної частини України T. proximum sensu Tzvelev відповідає представникам T. erythrospermum s. str. і T. parnassicum, а поширення T. proximum на території України потребує підтвердження. За додатковими спостереженнями, у межах Правобережного Лісостепу наразі задокументовано щонайменше 13 видів із 7 секцій, проте регіональна інвентаризація залишається неповною.