(untitled) (CHORNOMORSKI BOTANICAL JOURNAL, 2024)
В роботі оцінено особливості ландшафтного розподілу рослинних угруповань відповідно до екологічних умов у східних регіонах України в степовій зоні. Лісова рослинність на дослідженній території загалом характеризується значним біотопічним різноманнітям в широкому екологічному спектрі − від заболочених вільхових Alnion glutinosae) до сухих термофільних дубових лісів (Quercetea pubescentis). У межах Донецького лісостепового геоботанічного округу наявно багато ексклавів мезофітних лісів, які поширені в балках, ярах і частково на плакорах. Водночас, специфіка Сіверськодонецького округу полягає у наявності локалітетів крейдових борів, що включені до Резолюції 4 Бернської конвенції (G3.4G Pinus sylvestris forest on chalk in the steppe zone). Лучна рослинність досліджуваних регіонів характеризується загалом вищим ступенем засолення, ніж у лісостеповій зоні. Степова рослинність Донецького округу відрізняється більшою мезофітністю та вертикальною поясністю, в межах якої можна виділити лісостеповий тип, північні різнотравно-типчаково-ковилові степи та південні різнотравно-типчаково-ковилові степи. Для Сіверськодонецького округу типовими є угруповання крейдяних відслонень, для яких характерна адаптованість до екстремальних умов та сильна ксерофітізація. Результати синфітоіндикаційного аналізу показали, що едафічні фактори мають значний вплив на диференціацію рослинного покриву, натомість показники температурного режиму та морозостійкості не мають диференціюючого значення в межах ландшафту. На основі фітоіндикаційного аналізу доведено інверсійність кліматичних показників. Середньорічні температури та пов’язані з ними характеристики Донецького лісостепового округу нижчі, ніж у більш північному Сіверсько-Донецькому, це обумовлено висотними особливостями Донецького кряжу та характером його рельєфу.